Добро куче.
Фогел! - Прекрасният ми лебед!
Очакваме ли гости?
Да,очакваме.Дори и известен поет.
Чудесно!Какво пише?
Писал е за марксизка,
,която като е била в кома е забременяла от непознат мъж
и разбрала,че непознатият мъж
е този,в който е била влюбена.
И следователно не можела вече да го обича.
Това звучи малко странно. Такива инциденти стават рядко.
Намирам съдбата на марксизката за вълнуваща.
Ако бях на нейно място.
Е,тогава той трябва да е забележителен поет,
ако неговите творби ти дават любопитни идеи.
Теменуга стояла в ливадата.
С простата си снага,скромна и добра.
Беше най-сладката теменуга.
Тогава се зададе овчарката.
С младежка стъпка и щастие.
Която пя,която пя по пътя.
Тази песен.
Мислих,че теменугата...
Как копнея красотата на приподата да е моя.
Дори и за момент.
Тогава любовта ми може да ме забележи.
Нейната прегръдка да ме прикове.
Как мечтая!
Как мечтая поне за момент!
Но,жестока е съдбата!
Девицата дойде.
Без да погледне и да се интересува.
Тя настъпа теменугата.
Потопи се.
И умря.
Позволете ми да умра за нея както теменугата.
За нея.
Под красивите й пети
Като красива теменугаt.
Беше най-красивата теменуга.
Такава, за която да умреш.
Тя се възхищава на марксизката,нали?
Не бих го нарекъл възхищение.
Коя жена е изпитала таква съдба?
Това прави историята толкова привлекателна.
Да прочетеш нещо,което искаш да изпиташ,
и странно да почнеш да си го представяш.
Чудя се какво задвижва страха,
то също и желанието.
Желанието?
Трябва дас кажа,че човек трябва да приеме съдбата на другия.
Без значение колко е подло. Но вие го казахте сами.
Марксизката е привлекателна.
Да.
Това често може да е случая.
Казате едно нещо,а чувствате друго.
Това често се случва.
Мислиш си,че искаш да живееш, а всъщост искаш да умреш.
Бедното нещо.
Кое?
Г-жа Крал.
Съжалявам я.
Защо?
Сигурно е тежка съдба да си толкова известна певица
и да си изложена на мнението на публиката.
Ами ако е направила грешка?
Ще бъде засрамващо.
Но всички й се възхищават.
Да,но ако направи грешка ще бъде съдена.
Хората са подли.
Но тя е известна,уважавана.
Извошвала си е позиция. Сам сама.
Няма значение...
Аз може и нищо да не съм постигнала, освен да се грижа за теб и Паулин.
Но това е достатъчно за мен. Това съм аз.
Как намери поета ни?
Има някакви меланхонични отколнения.
Депресира ме.
Но изглежда,че те харесва.
Определено не.
Моята душа е в несигурно състояние,
че когато извадя носи си през прозореца,
слънчевата светлина ме наранява с постоянното си светене.
Някой хора могат да считат това за болест.
Но не и ти.
Имаш възможността да видиш света през собствена перспектива.
Станал си толкова чувствителен.
че дории най-малките атаки, на който са подложени чувствата ми,
ми причиняват страдание.
Ти си доста меланхоличен днес,
Може би ожулването ти тревожи душата ти.
Съки приятелю,не е ожулването,
а светът сам по себе си, което притеснява душата ми.
Знам доктор,който разбира душата много добре.
Той излекува жена,което е сляпа от стрес и сега тя вижда отново.
Нищо на тази земя не може да ми помогне.
В настоящето няма нищо хубаво,
а доколкото бъдещето, мисля само за смърт,
и че живота ще свърши някой ден.
Както и да е,ти Мари може да ме разбреш.
Но аз те разбирам,
скъпи и чувствителен човеко.
Тогава мога ли да те попитам нещо?
Ще ти пречи ли ако умреш с мен?
Разбира се,че не.
С пистолети ще е много бързо.
Първо ще убия теб,после аз себе си.
Ще ме направиш много щастлив.
Вглъбен съм в теб,знаеш.
Но вече отиваш твърде далеч.
Обичам те,Мари. И теб обичам,скъпа.
Тогава помисли за молбата ми.
Защото те обичам.
И ако ме обичаш наистина ще го направиш за мен.
Защото нищо в този свят не може да е по-важно от тази любов.
Дори и самия живот.
Паулин има уроци по пиано във вторник.
Не мога се разхождам с теб.
В сряда Фогел има свободен следобед и ще го прекараме заедно.
Ако си свободен в петък,,
ще бъда благодарна ако ни посетиш за музикална вечер,
в около седем часа.
Ако искам да ми кажеш лиже в лице
ще бъда леко смутена от компанията на останалите.
Кажи ми,скъпи приятелю,със сигурност знаеш.
Ще ме заинтересува.Новия данък
от всички ли се плаща?
Да!
Включително и аристокрацията ли?
Наред с гражданите,скитницте и т.н.?
Новия данък се отнася за всички, това е новото.
Затова ли селяните биват освобождавани? За д амогат да плащат данъци?
Колко несправедливо. Но все пак добра идея.
Свобода и равенство на всички преди закона.
Това е френско,не е ли?
Вярвам,че селяните ще останат в неведение
за да са свободни,само и само да плащат данъци.
Това е нежелана свобода,която никой не иска.
Това е освобождаване по принуда. Точно!
Как може крепостник,който знае само робство,да оцелее сам?
Това ще е падение.
И все пак...
Предпочутам да съм свободен и да гледам поражението вместо да съм роб.
Аз не.
Аз съм собственост на съпруга ми и няма да поискам свобода.
Опита на правителството ни да промени закона според френските идеи
е подигравка с нашите разбирания за правда и неправда.
Това,което наричат равенство е наистина неправда,
и това,което наричат свобода е трик.
Докато федералното управление разви в Прусия
естествени и нормални закони.
Защо да ги изоставяме?
Идеите на някой невзрачни хора
които казват,че са републиканци, дори демократи.
Мечтатели,които очевидно не видяха, че Френската революция се провали.
Теменуга стояла в ливадата
С простата си снага,скромна и добра.
Беше най-сладката теменуга
Тогава се зададе овчарката
С младежка стъпка и щастие.
Която пя,която пя по пътя.
Тази песен
О!Мислиса си теменугата!
Как копнея красотата на приподата да е моя.
Дори и за момент.
Тогава любовта ми може да ме забележи.
Нейната прегръдка да ме прикове.
Как мечтая!
Как мечтая поне за момент!
Но,жестока е съдбата!
Девицата дойде.
Без да погледне и да се интересува.
Тя настъпа теменугата.
Потопи се.
Бу!
И умря.
Позволете ми да умра за нея както теменугата.
За нея.
Под красивите й пети
Бедната теменуга!
Беше най-красивата.
Благодаря,благодаря,моля!
Разбира се,не съм г-жа Вон Карл.
А съм просто...Браво.
Първо,не искам да тая тази тайна от вас.
Обичам друга.
Знаеш я,вярвам й.
Дама от висока класа и благородно образование.
Както и да е,
тази любов не е взаимна.
Какво може да е по-лошо от това да те отхвърлят?Самотен съм.
Когато любовта не е споделена, любовта умира.
Търся човек,който да сподели моята любов.
Ще сподели с мен желанията и мечтите.
Така,тази дама не пожела да сподели любовта си с мен.
Затова вече не я обичам. Говориш за брак?
Не точно.
Нещо друго беше.
И сега излиза така,че ти си по-подходяща за мен.
Влюбвам се в теб.
А ако ти не си...
Може да позвучи странно,но не търся партньор в живота.
По-скоро в смъртта.
Болна ли си?
Някой може да каже така.
Душата ми е болна от странност и самота.
Виновна е глупавата ми обърканост,
която може да се радва на това, коеъо го няма.
Не съм добра в живота,
но не искам да умра сам, без любов.
Затова търся радостта от намирането на сродна душа,
което разбира страданието ми
и е като мен,
за да можем да умрем заедно.
И си помисли за мен?
Но защо? Прости ако съм много директен.
Но изглеждаш
аутсайдер точно като мен.
Ти също си самотен.
Без приятели. И нищо няма значение за теб.
Нямаш нищо,
и никой не те обича.
Какво?Как можеш да го кажеш?
Имам дете
и съпруг,който ме обича толкова много.
А ти обичаш ли го? - Да.
И малката Паулин също ме обича,
и аз я обичам.
е,явно съм се объркал,
прости ми.
Фогел!Толкова се радвам да те видя!
Как беше пътуването?
Потвърди се,ще продължавам да убеждавам Шанселор.
Много хора не са регистрирани,затова не могат да плащат данъци.
Аз съм отговорен за търговския данък.
Как ще изисквам плащане на данък,
като не всеки е регистриран.
И се съмнявам регистриранит да почнат да плащат.
Мамо?
Кажи ми какво наистина мислиш.
Каква инфекция е това?
Ако знаерх,щях да ти кажа.
Невероятно как всичко може да свърши.
Вчера бях...
щастлив
и безгрижен.
И сега това.
Ще отмине!
Но не се ли притесняваш за мен?
Ако Паулин беше болна,щях доста да се притеснявам.
Няма да й помогне много.
Хенриет.
Радвам се да те видя! - И аз!
Как си?
Мадам Фогел е все още слаба заради тези храни.
Не трябва да я ограничаваш,приятелю.
Наистина?Какво ти става?
Или поне,казват,че не е нищо.
Но рпосто не знаят какво е.
Тъжно е да имаш болест,която никой не познава.
Аз също страдам
за нещо вътрешно,невидимо,което никой не разбира.
Колко сме еднакви.
"И тогава графа
попитал жена си защо,въпреки да може да премахне покварата,
е надвиснала над него,сякаш е поквара
тя отговорила, преггръщайки го,
че той никога не изглеждал дявола за нея."
"А изглеждал ангел когато за пръв път го видяла."
Колко добре казано.Умен си.
Но сега те питам:
Когато графа спял с жената,която обича без позволението й
спревдливо или не е било?
Несправедливо! - Така е!
Тогава защо ни затормозваш с абсурди предположния,
че може да спечели любовта на маркизката в края?
Какво освен хипохондрик?
Но майко,ако маркизката наистина обича мъжа си,
и нейнат любов е по-силна от престъплението?Глупости.
Ако бедната жена е наистина болна,
трябва да се излекува от нездравословна любов.
Което е фалшива симулация.
Надявам се,детето ми,да съм те възпитала по друг начин.
Майко...
Предпочитам Гьоте.
Странно е да имаш заболяване, което е неизвесно.
Фигментация на въображението, което е релано колкото реалността.
Каква е разликата?
Главното е че,не е толкова сериозно.
Моля те,кажи на жена ми това. Не мога да повторя думите ти.
Повярвай ми...
Наистина е доста интересно.
Много странно е и е трудно да го обясня.
Медицината е в мистерия тук.
Последното изследване на урината на Мадам Фогел,
което със сигурност ще помогне,
и което изследвах заедно с колега,
разкри нищо.
Нищо, което да предизвика проблем от медицинска гледна точка,
Трябва да проверя резултатите в института по медицина на Чарите.
Тогава ще сме сигурни.
Тогава какво предизвиква спазмите ако всичко е наред с мен?
Докторите не знаят.
Но е женски проблем
от духовно естество,а не физиологично.
Предположението е базирано на теорията
че определен флуид минава през душата и тялото,
и си влияят едно с друго.
Това обяснява духовното неразположение
как преминава във физическо.
Глупости!
Слава Богу не е сериозно.
Мама няма да умре нали?
Какво може да се направи?
Спокойно.
Не мога.
Нещо ме депресира и убива настроението ми
и ме прави притеснена и тъжна.
Искаш ли да никажеш нещо?
Страхувам се.
Няма от какво да се страхуваш.
Цветята.Те ме плашат.
Цветята?
Да!
Не мога да ги гледам.
НАпомня ми,че ще умрат.
Техния мирис изпълва носа ми.
Разбирам,цветята. - Да.
Цветята и други банални неща.
Те ми нанасят вреда
и необясним страх се надига в мен,
което ме кара да виждам света
и всичко в него с голямо съмнение:
Ами ако всичко е голяма грешка?
не мога да си спомня нищо.
Това е нормало.
Пациентката не може да си спомни нищо и по време на лечението
заради някакъв защитен механизъм.
В дълбок сън пациентката мълви нещо,
което няма никога да каже в бъдно състояние.
Какво съм казала?
Нищо важно.
Няма ли да ми кажете?
Лечението съдържа редица сеянси
за да постигнем успех.
Лечението работи ли?
Понякога отнема месеци дори години, за да може да се открие
какво причинява духовното заболяване.
Ето,сега сме в тъмното.
Къде са сините планини.
Издигащи се сред небето.
Погледни вътре.
Където слънцето залязва.
Където облаците се ширят
Къдетоискам да бъда.
Където искам да бъда.
Там в тихата долина.
Което успокоява болката.
Прекарвам вечерите си със Фогел,
защото дамата не иска да се виждаме насаме.
Виждаш ли колко е ограничена от към разговори.
Възнамерявах на я обвободя от това
за нейно добро
откакто обиковения живот е унизителен
и я спира да бъде това,което иска да е.
Създава хора,което не се познават
и се държат като подвижни кукли.
Аз наблюдавам тази идилична сцена
и се преструвах,че съм част от нея.
Развалнуван съм от идеята
че Хенриет ще се откаже от щастието си
за мен.
Ще се жертва в името на моето желание.
Колко прекрасно би било това!'
Завинаги!.
Завинги.
Бон апети!
По-добре ще е да изчакам в салона.
След като изследвах откритията на Мадам Фогел,
медицинския борд в Чарите в Берлин
направиняколко заключнения
според природата на болестта.
Чарите ще ми ги изпратят по-късно у ще ви ги прочета.
"Изследването на мадам Фогел"
от медецинския борд на Чарите в Берлин
извършено на 7 май 1811 направи следните заключения:
Пациентката страда от неизлечима форма на рак
в долната част на корема.
Големината на тумора е около 2 инча,
с големината на зелена ябълка или портокал.
Взимайки предвид вида на тумора, предполагаме,че е в напреднал стадий.
Изглежда е било в корема на пациентката извесно време,
около 2 години.
Също така изглежда,че тумора
е причинил припаданията и страданията на пациентката.
Пациентката трябва да е лекувана както личния намери за добре,
тъй като не препоръчваме специално лечение.
"С най-добри пожелания,Д-р Киенаст, Пруски медицински борд на Чарите."
Оказа се,че е сериозно.
Мама трябва да умре?
Всеки трябва да умре някога.
Какво може да се направи?
Почивка.
Чай от лайка всеки ден.
Избягвай всички раздразненя там. Това включва и чифтосване.
Не е заразно,
но имаш нужда от почивка,
и много свеж въздух.
Опасявам се,че не й остава много време.
Представи си,ще умра.
Сериозно ли е?
Чух доктора да казва на Фогел.
Няма да живея дълго.
срам ме е, че разбирам само теб сега.
Сама се изправям срещу смъртта.
Сега искам да умра с теб,
отколкото да ме победи ужасната болест в болнично легло.
Не мислех,че съм толкова близо до смъртта.
Бях в разцвета на силите си.
Прав беше да избереш мен в крайна сметка.
Не съм го очаквала това.
Това е изненада за мен сега.
Позволи ми да помисля.
Остани!
Хубаво е да не си сам,
да поговриш с някого,
който ме познава по-добре отколкото познавам себе си.
И който е също толкова близо до смъртта.
Не съм сигурен.
Каза неща за мен,за който не съм се осмелявал да мисля,
и сега чувствам,че всичко е истина.
Говореше за самотат ми
и каза,че не съм обичан и не обичам.
Сега мога да го видя ясно.
Виждам,че съществуването ми е безсмислено,
нещо,което виждаш вече.
Казваш тези неща, защото си болна.
Сега те разбирам Хейнрих.
Сякаш ме разбра.
Сега се чувствам самотна колкото теб.
Превърнах се в жената,която видя преди.
Твоя съм сега.
Изведнъж не съм толкова сигурна.
Прости ми,Хенриет,
надявах се да поемеш тази стъпка за мен.
Защото приемаш моето страдание като твое и ме обичаш за това.
А не защото се страхуваш от смъртта.
Виждаш,че страдам не от смъртта, а от живота.
Г-ца Мари вкъщи ли е?
Г-цата е извън града.
Но г-жа Масов е вкъщи.
Познаваш ли Адам Мюлер?
Каза ни наскоро,че реформата била решена вече.
Какво ще кажеш за това? Не е ли ужасно?
Сега дори и ние трябва да плащаме данъци.
Това е крайно неудобно за мен.
Трябва да си отменя прислугата, горкия той.
Каква е целта на това? Скъпа лельо,
изгубих си разрешението от кралицата,
което получих преди смъртта й.
Дори сестра ми се съмнява в таланта ми и изтегли парите ми.
Какво ме интересува за твоята прислуга?
Когато трябва да си намериш разумна работа.
Или поне да се присъединиш към нещо доброволно.
Направи се полезен,
и ние предпази от тия френски идеи,
които водят до робство, както виждам.
Хората не могат да се управляват сами.
Дори кралица Луис беше облечена в Парижка мода.
И мари,твоята любима племенница,
се жени за французин. Представяш ли си!
Какво? - Да, сгодени са.
В Париж? - Точно!
За французин? - Да.
Защо нищо не се случва както трябва?
Очакваш ли да се върне скоро?
Скъпи приятелю,не се надявай н това.
Твърде късно е.
Нищо не се знае.
Канцлерът при новите закони. Колко жалко!
Какво ще правиш?
Ще се постарая да се справя с проблемите,свързани с реформата
и да се уверя,че са ефективни.
Тези реформи могат да се провалят заради липсата на система
за уразмеряване на доходи и имущество на базата на данъците.
Имаме двама нови управляващи.
А аристокрацията държи привилегиите си както кучето кокала си.
Така е.
Скъпи Фогел, ще отида на село утре.
Колко хубаво,ще ти се отрази добре.
Ще остана през нощта.
Добре,забавлявай се.
Няма да съм сама.
Виждам...
Харесва ли ти тази чаша?
Доста е ценна.
Ще бъде добра цена.
Не разбирам от такива неща.
Няма нужда да я продаваме.
Можеш да й се насладиш на външния вид.
Да,г-жо.
За любовта и милотата,
които ми показа за 12 години брак,
не мога да ти благодаря достатъчно.
Моля те от дъното на душата си
да ми простиш ако някога съм те обидил.
Трябва да се срещенм отново на място
на което всичко ще е забравено.
Но доктора каза,че трябва да почиваш.
Бъди добро момиче и се подчинявай на баща си.
Добре.
Ще видиш,скоро ще си възрастен
и ще имаш място в живота.
Добре.
И ще си спокойна от това.
Добре.
Колко дълго мислиш да останеш?
До утре.Една вечер.
Хейнрих,толкова съм щастлива, че се намерихме.
Случва се по-често отколкото човек си мисли,
че двама им е писано да са заедно,
не се намират.
Да и това се случва.
Колко хубаво е да можем да разберем какво е чувството
на истинска любов.
Да,хубаво нещо е.
Защо двама?
В случай,че другия не работи. Разбирам.
"Скъпа Мари,
сигурно ще те изненадам.
Замених те с друг приятел.
Но не някой,който иска да живее с мен, а който иска да умре с мен.
Приятел,чието сърце плува.
Чието сърце...
лети като млад
орел,
и не съм виждал никога такова нещо.
Разбира,че самотата ми е дълбока и неизлечима,
и иска да умре с мен."
Да?
Извинете ме.
Можеш да влезеш.
Има проблем.
Какъв? - Не сме сами.
Адам Мюлер е тук. Стои долу.
Мисля,че го разпознахме.
Мадам Фогел беше достатъчно мила да ми чете поезията,
което ме прави по-мотивиран в работата.
Не се притеснявай, ще бъда тих като в гроб.
Погрешно си разбрал,приятелю.
Хейнрих не бъди такъв моралист. Обиждаш дамата.
Тази дама е тук да чете поезията ми и поради никаква др причина.
Поне не за причината,която си представяте.
Без обиди.
Нямах идея,че дамата е толкова надарен читател.
Ами трагедията?Как е?
Много хленчене и остроумен критицизъм,така чух.
Достатъчно! Стига с обидите ти!
По-добре да те оставя на мира и да ти кажа лека нощ.
Късно е.
Не,ще тругвам.Ти остани.
Исках да отидеш и без това.
Остани моля те. - Твърде късно
Не мога да остана повече.
Къде са сините планини.
Издигащи се сред небето.
Погледни вътре.
Където слънцето залязва.
Където облаците се ширят
Където искам да бъда.
Там в тихата долина.
Което успокоява болката.
Където в скали
Нежно спят в игликата.
И се вият леко.
Ще отидем ли във Фрайенвалде отново лятото?
Може би.
Ще видим ли зайчетата Погехохис?
Сигурно.
За подобрение на слугата:50 талера.
Затопли дрехи,обувки и ластици за коса на децата:11 талера.
И накрая,за дневни разходи 24 талера.
Много добре.Пестелив си.
Останах ти 15 райхсталера.
Изпозлвай парите за себе си. Купи нещо хубаво.
Благодаря.
Ще има ли лого на екскурзиите?
Не.
Със сигурност ще е добре за теб.
Знаеш... - Знам.
Мари?
В града ли си?
Щях да кажа на леля ти да ми каже като се върне от Берлин.
Върнах се по-рано да се погрижа за едни неща.
Ела на по чай някога. Леля ми ще е поласкана.
Може би сега?Удобно ли е?
Разбира се.
За какво трябва да се погрижиш тук в Берлин?
Вярвам,че леля ти ти е казала.
Аз съм омъжена.
Чух,но не исках да го вярвам.
Имаш ли чувства към мен все пак?
Обратното,приятелю.
Приятелството между нас няма да приключи заради брака ми.
Може би не заради брака ти,
но защото си сложила край на мен.
О, не. - О, да.
Мари,
помниш ли разговора в салона?
Когато те помолих за опредлено нещо? Да.
Мислих,че може би си си променила мнението.
Като резултат от преживяванията ти.
Или писмата са разменени.
Да,писмата ти,исках да отговоря,но толкова неща изкочиха.
Сигурен съм,че знаеш закакво говоря.
В случай че нищо н изникне.
Аз сам си осигурих всичко нужно за дневната и работа.
Никой не ми предлага нищо. Но не се оплаквам.
Мари,питам те:
Искаш ли да умреш с мен?
Не. - Но Мари!
Умирането с теб ще бъде щастлив край на страданията ми на земята.
С теб с до мен ще е толкова лесно да кажа чао.
Сигурността на любовта ти в гроба бих предпочел от леглото на кралица.
Не съм човекът,за когото ме смяташ.
Но как може да е толкова грешно?
Как се осмелявам да питам отново, въпреки отказа ти,
ако не съм сигурен,че добро сърце бие в гърдите ти?
Тези добри мисли обсеха ума ми,
че душата ти е сестра на моята.
Накратко,ако не знаех,
че можеш да разбереш недоволството ми към света?
Защото ти също
виждаш безсмислието на всички земн усилия.
Защо позволяваш да ти се случва това?
Винаги съм харесвал да философствам с теб,
но започваш да ми разваляш доброто настроение.
Съгласна сън,че живота е безсмислен и хората са подли,
но не трябва да позволяваш да те притеснява толкова.
Трябва да направиш усилие
да видиш добрата страна на нещата.
Обичаш ли ме? Не по начина,по който трябва.
Ти и твоите романтични идеи.
В края всеки трябва да умре сам.
Дори и ти не можеш да промениш това.
ЩЕ видим.
"Хенриет,
желанието ми да умра с теб
с надеждата да ме заобичаш
е по-силно от всякога.
Просто дългото ми мълчание.
Твърде късно ли е?
Мога ли още да се надявам?
Наистина ли си човекът,който винаги съм вярвал,че си.
Дай ми знак.
Да си отговоря на измъчващите въпроси.
Как я караш?
Не съм те чувал скоро и предположих,че си ме забравила.
Никога,Хенриете,няма да те забравя.
Мисля си за теб постоянно.
Същото е и при мен.
Или поне всяка втора мисъл в главата ми
е съврзана с теб,
скъпи.
Бях глупак.
Сляп,егоистичен,
пълен с недоверие.
Не мога да повярвам,че имам такъв късмет.
Да намеря човекът,който ще предпочете смъртта
пред живота
без любов.
Тогава ли е уредено?
Ще бъдем ли безмсмъртни заедно?
Първо ще те гръмна и после себе си.
Хенриет?
Имам интересни новини от Париж.
Да?
Срещнах доктор,който специализира в болести на духа,
подобни на Месмер,и е известен тук в Берлин.
Дадох му изследванията ти и
той предположи,че болестта ти е нервна нестабилност.
Смята го за интересен случай.
Иска да те изследва лично.
Наистина?
О,Париж!
Ще бъде чудесно пътуване.
Много са напреднали в тия неща.
Да.
Толкова повече тук,
особено когато е съврзано с болест на духа.
Казах ми.
Аз имам истински тумор,не въображаем.
И двата са намесени, въображаемия и истинския.
Но политическата ситуация.
Да отидеш до Париж няма да е безопасно сега.
Пътуването беше доста опасно, признавам.
Виждаш ли,трябва да забравим за това.
Не.Все още има надежда.
Хенриет,трябва да пробваме всичко.
Уплашена съм.
Ако няма лек,
и надеждата е била напразна?
Хенриет,
винаги си била лоялна с мен.
Сега е мой ред да съм лоялна с теб.
Ще направя всичко,за да те запазя.
Камбаните звънят.
В памет на кралица Луис.
Бъркаш се. Това са камбаните на живота.
Звънят за бродещата й душа, която е безсмъртна.
Заемете местата си за валса.
Странно е.
Чувствам,че външна сила ме е контролирала.
Сякаш бях кукла в куклено шоу.
Или бях хипнотизиран от хипнотизатор
и не мога да се събудя от транса.
И в същото време осъзнавах,че няма събуждане.
Сякаш няма друг живот освен този.
Не можеш да избираш.
Не е ли вярно,Фогел?
О,скъпи.Вярвам,че някой неща могат да се избират,
Но любовта!Тя не може!
Някой път може.
Например,можеш да избираш да живееш или не с даден човек.
С този поет,например.
Не,не мога да живея с него.
Той мисли само за себе си.
Но ако наистина го предпочетеш,
искам да знаеш,че ще уважа избора ти.
Ще е трудно за Паулин,но децата се адаптират бързо.
Стана толкова студено,
че не се чувствам добре.
Не можем ли да отменим екскурзията.
Но мой красив лебеде, екскурзията ще ти повлияе добре.
Точно от това имаш нужда в това състояние.
Представи си,че сме извън града за дълго.В Париж.
Да!
Фогел е открила доктор,който има лечение
за язва.
Или за припаданията поне.
Може да ме излекува.
Виждам.
Да,има надежда,
въпреки че ситуацита изглежда доста сериозна.
Какво носиш там?
Пистолети?
Не.
Ловя пеперуди.
Трябва ми обурудване за това и го държа там.
Пеперуди?
През ноември? - Да.
Извини ме...
Моят малък лебед,животът ми, светлината в живота ми,
ти си всичко,което имам,
дворците и полята ми, ливадите и лозята ми.
Слънцето,луната и звездите,
рая и земята,минало и бъдеще,
булката ми,
най-добрият ми приятел,кръвта ми, органите ми,светлината в очите ми.
Как мога да те нарека?
Златното ми дете,перлата ми,
скъпоценния ми камък, короната ми,
кралицата и имератрицата ми. Най-висшото и най-ценното.
Хейнрих!
Да?
Съжалявам. - Съжалявам.
Щях да кажа същото нещо.
Съжалявам,че се съмнявах в теб.
Ти си моето второ аз,
Моите добродетели,заслуги и надежди.
Хейнрих,това,което исках да кажа...
За любовта и милотата,
които ми показа за 12 години брак,
не мога да ти благодаря достатъчно.
Моля те от дъното на душата си
да ми простиш ако някога съм те обидил.
Трябва да се срещенм отново на място
на което всичко ще е забравено.
Бог да благослови Паулин, прекрасното ми дете
и да отвори сърцето й за доброта и милост,
и да стане образ и подобие на баща си.
Невъзможно да пиша на любимата си майка.
Предай й моята любов и най-добри пожелания.
Още веднъж,прости ми
Изтрелите са направени от тва различни пистолета.
Телата ще са отнесени в моргата днес.
Самоубилите се не са оставили никакви писма
доколото е извесно.
Забрави ли Силезия?
Неграмотните селяни са замаяни и са си повярвали
че откакто плащат данъци
са абсолютно свободни.
Има даже фаталности.Да.
Човекът не е нито равен нито свободен по природа.
Всекиот нас е с предопределена съдба.
И можем да го направим толкова близо до истината
като не правим всеки човек отговорен за себе си.
Може да помагаме на невежите като даваме сила
на тези,които са анализирали, учили и премисляли,
само и само да разберат колко е трудно да вземеш вярното решение.
За съжаление Прусия скоро ще банкрутира
затова трябва да направи някои промени
и да въведе повече икономически, земевладелски и човешки ресурси.
И това ще означава повече свобода,разбира се.
Повече отколкото си представяме.
В Англия свободната търговия донесе на гражданите богатсвто.
Социалните реформи са добри.
Но ако искат равенство във всичко,
спомнете си терора Якобите
заради който трябва да са осъдени.
Ако само ограничихме демокрацията,
където образовани хора ще са избирани от простолюдието.
Нека чуем.Нямаме тайни тук.
Аутопсията разкри
че всички органи на Мадам Фогел са в добро здраве.
Няма никакъв тумор или язва.
Наистина излиза,че е било нервна нестабилност.
Било е грешка.
Не е била обичана достатъчно.
Къде са сините планини.
Издигащи се сред небето.
Погледни вътре.
Където слънцето залязва.
Където облаците се ширят
Където искам да бъда.
Там в тихата долина.
Което успокоява болката.
Където в скали
Нежно спят в игликата.
И се вият леко.
Там искам да бъда.
В дълбините на гората.
Поддтикнат от силата на любовта.
Вътрешната болка.
Моята вътрешна болка.
Само ако можех да остана.
Само ако можех!Можех да съм с теб...
Вечно...